BØRNEHJEMMET BLÅREGN
ABBEDISSEN AF ST. AUBAINS STIFTELSE
Har de været blinde siden fødslen?
Det tror jeg ikke. De siger, at de kunne se som børn.
Noget uforklarligt skete. De sagde, at farverne forsvandt en dag.
- Så de kunne ikke adskille farver? - Netop.
- De så alt i sort og hvidt. - Det er umuligt!
- Har nogen anden undersøgt dem før? - Sandsynligvis!
Deres blindhed er uforklarlig.
- Men hvem er de? - Vi ved det ikke. De blev efterladt.
- Vi ved intet om dem. - Stille, de kommer nu.
Det her er dr. Dennery. Han er en fremstående øjenspecialist.
Muligvis den bedste.
Se på mig...
Med vidtåbne øjne.
Hvad sker der? De bevæger Dem for hurtigt!
Jeg er bange.
Vær ikke bange, jeg gør jer ikke ondt. Jeg er her for at hjælpe.
De har ret. De kan ikke se.
Jeg bemærker intet besynderligt.
De er vores blinde små engle. Vi beskytter dem.
Søster Marthe forsømmer endda de andre børn.
Jeg burde skælde dig ud, søster.
Vi håber alle, at nogen af rang vil adoptere dem en dag.
- En videnskabsmand, for eksempel. - En doktor som kan tage sig af dem...
Og en dag...
- Med Guds hjælp. - Helbrede dem.
- Helbrede os! Det ville være skønt. - Vi ville blive så lykkelige.
Desværre er det umuligt.
- Det er Guds vilje, at vi er blinde. - Vi må acceptere vores skæbne.
Godnat, piger.
Godnat.
Godnat, mine børn.
Godnat.
Snart vil de få en fantastisk overraskelse.
Men ak, Herrens veje er uransagelige.
Godnat, mine små engle.
Herre, jeg beder Dig-
- gør så den gode dr. Dennery adopterer vores små martyrer.
De er så flinke, så tålmodige-
-så uskyldige og så artige.
Hvor herligt endelig at få lov at opleve vor dag og og se klart.
- Ser du hvor klar natten er? - Ja, jeg ser det.
Det øde landskab i månelyset, og der på kirkegården...
- en hund som leder blandt gravene. - Et herreløst dyr, efterladt.
- Skal vi gøre den selskab? - Ja, alle sover.
Søster Marthe går sin runde klokken to.
Vi er tilbage inden da.
Vi kom dernedefra.
Tror du, at vi er døde eller levende?
- Både og. - Og hvad så med minderne?
Husker du? Jeg mener før...
- Hvad vi var før. - En lille smule.
Billeder, uden start eller slutning.
Men jeg ved, at vi begge eksisterer, præcis som nu.
Jeg tror, at vi kom ud for en ulykke en dag-
- og døde, men så vendte vi tilbage for altid. Og de andre som døde...
Hver gang der skete en ulykke... Husker du?
De to forældreløse piger som vi var, som nu er døde...
Det føles som om, jeg ser dem, hører dem.
Det er dem, som husker os på.
- Er det ikke derfor, vi vendte tilbage? - Selvfølgelig!
Vi blev dræbt så voldsomt af de andre, men vi vendte tilbage.
Henriette, jeg tror ikke, at vi bare er en drøm.
To forældreløse som menneskeliggøres i virkeligheden.
Alle de, som jager os, kan ikke forstå det.
Du ved, Henriette... Hvis de vidste, at vi kun er en drøm-
- Så ville de elske os og beskytte os-
- for så ville de kunne drømme om os en dag.
Sådan fungerer det ikke.
De finder os, og så sker der en ulykke-
-og vi dør og vender tilbage senere.
Er det som en leg?
- Men hvem bestemmer reglerne? - Ingen.
Det er, som det er, helt enkelt, og ingen er ansvarlig.
Sådan er det.
Det er præcis, sådan det er.
Hvorfor græder du?
Jeg er bange for, at vi skal blive slået ihjel igen.
- Og? Så kommer vi tilbage igen. - Og hvis vi ikke kan det?
Hvis noget går galt en dag og vi forbliver døde for altid?
Hvis det skulle ske-
- så vil man drømme om de to forældreløse, som kunne genfødes.
Hører du?
Derovre.
Der er et hus med åbent vindue.
Nogen lytter til musik.
Kan du høre det?
- De vil tro, at vi er spøgelser. - Men vi er jo spøgelser!
Kom, kom...
Dygtig vovse.
Jeg husker...
Det var langt væk.
Der var en bro, tror jeg...
Ja, vi stod på broen.
- Natten var blå som alle vores nætter. - Vi var ikke blinde, for vi så blåt.
Det var tid til jagt.
Hvad skete der bagefter?
En ulykke.
Inden da. Inden vi døde.
Kan du huske det?
Vi drak og slukkede vores tørst.
Kom, vi går. Musikken er stoppet.
Vi lever i dag og er ikke døde som i går.
Du har ret. Søster Marthe går snart sin runde.
Inden længe vil vi have glemt vores seneste død.
Lad det komme, for vi lever-
- og det er alle de andre, som er døde nu.
Og du, husker du noget?
Noget fra før?
Luk øjnene.
- Ser du? - Ja...
Tog med rejsende, gods...
Herfra til evigheden.
Ja, jeg kan også huske dem.
Jeg kan også se dem.
Selv vi var rejsende. Vi mødte væsener, lige så mærkelige som os.
Det var dag, og vi var blinde.
- Vi kom langt, langt borte fra. - Sådan var det.
Jeg har glemt, hvem som jagtede os.
Og bagefter havnede vi der...
Der er nogen.
- Hvem er du? - Du siger ingenting.
- Gemmer du dig også? - Jeg er fra intet sted og alle steder.
Jeg viste mig her på togstationen fordi den er stille og øde.
Jeg er skør, det siger alle.
Selv I ser lidt skøre ud.
Jeg var på en af deres klinikker, men så flygtede jeg...
- Er I blinde? - Ikke altid. Natten nærmer sig nu.
Så får vi dig at se! Vi ser blåt om natten.
I tror, at I ser mig nu, men I ser tossen på togstationen.
Mit sande jeg findes inden i mig. De siger, at jeg er skør.
- Fordi jeg er en varulvehun. - Bider du også?
- Forvandles du til en varulv? - Jeg er en ensom varulvehun.
Ensom, så utroligt ensom. Når det er fuldmåne kommer dyret i mig frem.
Men folk tror mig ikke, og derfor låser de mig inde.
Men hundene ved det, de mærker det...
De vejrer ulven, deres fjende, og de angriber mig!
Ofte holder mit blik dem på afstand, men iblandt river de mig med kløerne.
Det er frygteligt!
Hvordan gør du for at flygte fra dem?
Er de et fåtal, så skærer jeg halsen af dem eller brækker ryggen på dem-
- men er det en flok, gemmer jeg mig på steder som her-
-hvor de ikke kommer.
Du tror mig ikke, og heller ikke dig.
I tror, at jeg er skør.
Se hvad de har gjort med mig!
Tror I at hunde ville gøre sådan med en almindeligt menneske?
Men en varulvehun... De er som vilde hunde.
Kan I se fuldmånen?
Lyt nu til varulvehunnen! I vil aldrig glemme hende.
Hendes angstfyldte skrig vil fylde jeres hoveder for evigt!
Hundene!
De er her. Jeg kan høre dem!
Det er mig, de vil have!
Min duft tiltrækker dem.
- Vi må finde en anden bog i morgen. - Jeg fandt den på abbedissens hylde.
- Hvad handler den om? - Inka. Slange og flagermusguderne.
- Er vi de der guder? - Ja, det er vi...
Der er folk, som ofrer sig frivilligt-
- og lader halsen skære af sig for at behage os. Kan du tænke dig?
Nu sover vi.
Må I blive lykkelige, mine børn.
Vis Gud jeres kærlighed og respektér jeres beskytter, den gode dr Dennery.
Han skal være jeres far.
- Åh, så vil vi savne jer. -Det gør ondt at se vores engle rejse.
- Vi elsker dem så højt. - De skal nok blive lykkelige med mig.
Hvem ved? En dag afslører jeg måske hemmeligheden-
-bag deres mystiske blindhed.
- Far, du har allerede givet os meget. - Vi er bare glade for at være med dig.
Kom, mine børn. Paris venter.
Forsigtigt...
Her er indgangen.
Her er dagligstuen. Husk der er tre stole-
-en sofa og et sofabord.
I skal lære, hvor alle møbler er placerede.
I skal selv få lov at udforske jeres værelse.
Jeg vil gå tidligt i seng.
I morgen tidlig kan jeg vise jer, hvor alting er.
- God nat, mine børn. - God nat, doktor.
I skal vænne jer til at kalde mig far.
Det kommer nok lidt efter lidt.
Vor dag er blå.
- Vort lys er sort. - De andres lys har forblændet os.
- Men når det er skjult... - begynder vores vågne tilstand.
- De får aldrig at vide... - at vi kan se om natten.
- Ligesom katte! - Ligesom tigre! Ligesom vilde dyr!
- Skal vi gå? - Han sover som en sten.
- Jeg er sulten. - Vi skal finde et hjem.
Jeg kan mærke, at der er et i nærheden.
Taxi!
Tag de der løse tænder ud.
I er som cirkusunger.
- Tog du en bid? - Ja, en stor bid.
Du er smuk i hendes blod.
Det er herligt at være klistret ind i den der kvindes hjerteblod.
- Vi går ind, inden han ser os. - Vent! En lille leg.
Er den farlig?
Tror du, at jeg tør stille mig ved vinduet nøgen uden at han ser mig?
Jeg elsker dig.
Smør mig ind i blodet.
Du dufter af blod. Du er som en gudindestatue.
Jeg kan stadig mærke smagen af hendes blod.
- Jeg er smurt ind i det! - Tænk, hvis doktoren ser det?
Og blodet på din krop
Du må da fjerne det.
Kan du lide det? Er det godt?
Jeg er ør i hovedet.
Det er som om, jeg er beruset.
Jeg har en overraskelse til dig!
En bog om aztekerne! Jeg stjal den fra abbedissens boghylde.
Se! Det er flagermusgudinden!
Det er dig, Louise. Jeg ved, at det er dig.
"Murcielagos hoved, flagermusguden, placeredes ovenfor en stor urne."
Henriette, det er virkelig mig...
Og du? Hvor er du?
Quetzacoatl som træder frem ud af den befjerede slanges mund.
Kan du se? Han har samme tænder som mig.
Vi er som gudinder, som går gennem tid og sted.
En dag vil vi huske den tid, hvor vi var rigtige gudinder.
Selvom det er uægte minder, så vil vi huske dem.
Se der! Doktor Dennerys to blinde piger, som kommer fra messen.
Han dyppede fingrene i vievandet og hjalp dem med at gøre korset.
Stakkels børn, sikket hårdt liv!
- De er så lydige og fromme. - Som lille Jesus' to lillesøstre.
Fire og fem.
Dobbelt femmer!
Fem og fire.
Dobbelt firer!
- Fire og tre. - Du snyder! Jeg er sikker på det.
Nej, tjek selv!
Det er snarere tre og to!
Det er dig, som snyder. Det er fire og tre!
Børn, i aften skal jeg til en lægekonference udenfor byen.
Jeg overnatter der og er tilbage imorgen. I kender jo huset nu.
Kan I klare at være alene, eller skal jeg bede nogen komme?
Far, du kan godt tage afsted!
- Vi skal nok være blide som lam. - Lov mig at I ikke går ud.
- Så bliver vi hjemme. - Vi går i seng, så snart du er kørt.
Godt, så kan jeg roligt tage afsted.
Frie! Vi er frie hele natten lang!
- Denne gang skal vi ud på eventyr. - Glem den lille kirkegård!
- Vi kører til den største. - Og vi tager metroen derhen!
Endelig kan jeg se.
- Jeg ser blåt. - Også jeg. Jeg ser perfekt.
Det største hjem vi har været i.
Et hjem med en evig have.
Og alle de her statuer, i marmor og bronze.
- Se, de er ikke blinde! - Dæmoner.
Jeg må stoppe dem!
Se på den mand, der løber efter de piger. Gå hen og hjælp dem!
- Din skid, de er jo blinde! - Se på din kæreste, din idiot!
- Jeg orker ikke at løbe mere. - Heller ikke jeg.
- De er lige i hælene. - De må ikke tage os levende!
Aldrig nogensinde!
Vi må tage vores liv!
- Grib fat så hårdt du kan! - Jeg kan ikke!
Følg med mig. I kommer til at være i sikkerhed.
Her kan ingen finde jer.
- Hvem er du? - En vampyr?
Jeg er Midnattens dame. Jeg flyver over kirkegårdene som en nattefugl.
Tager mit bytte som en ørn. Mine vampyrkræfter er stærkere end jeres.
Jeg gemmer jer i nat, men imorgen når jeg vågner, skal I afsted.
Midnattens dame er ene. Hendes skæbne er at våge ene over kirkegårde
- Vi er de forældreløse vampyrer. - Vi flyver ikke, men vi ser om natten
Og vi bider, som flagermus!
I kan sove i min kiste.
Ved morgengry, når jeres forfølgere er væk, kan I tage afsted.
Men pas på, I må ikke vække mig, når jeg sover!
- Solen går snart op. - Hurtigt, vi skal væk herfra.
Jeg er tørstig. Åh, hvor er jeg tørstig!
- Kan vi drikke af hinanden? - Ja, Louise...
Skynd dig, det lysner snart. Vi skal tilbage.
- Hvad skulle det være? - Vi vil gerne have lidt alkohol, tak.
- Noget stærkt! Det er en gave. - Vi har penge nok.
- Jeg kan give jer en flaske cognac. - Tak, det er udmærket.
Værsgod.
- Her er jeres byttepenge. - Tak, hr.
Tror du, at den er god?
Hvis man ikke smager, så ved man det ikke.
Er der nogen?
Kom frem, ellers skyder jeg!
Henriette!
Henriette, jeg har det dårligt!
- Lad mig drikke din smerte op. - Sig mig, Henriette...
Hvorfor er vi ikke som alle andre?
Hvorfor er vi forældreløse vampyrer? Vi og ingen andre.
Jeg er du og du er jeg, det ved du!
Fortæl...
Fortæl hvem vi er.
Louise! Jeg beder dig!
Du må ikke dø, ikke nu!
Prøv at huske...
da vi var aztekiske gudinder.
Sødeste...
Jeg tror, at jeg kan huske det. Ja, jeg vil fortælle den for dig.
Historien om de to gudinder.
Du er Quetzacoatl, den befjerede slange.
Og jeg...
- Jeg er... - Du er Murcielago.
Flagermusgudinden.
Gode Gud, hvad skal jeg gøre? Du skal genfinde din styrke.
Forlad mig ikke.
Henriette, du må ikke forlade mig!
Drik, min lille flagermus, så skal jeg fortælle dig mine minder-
- om svundne tider, hvor vi var mest storslåede.
Året er 1488.
I fire dage bliver indvielsen af Mexicos største tempel fejret.
Moctezumas efterkommer, kejser Ahuitzotl-
- står på toppen af pyramiden og skal udføre det første offerritual.
Præsterne omringer ham. Folket har været oprømte i flere måner.
Hele byen er udsmykket. Den fyldes udelukkende af sang, dans og glæde.
Visse profeter har forudsagt Quetzalcoatls genopstandelse-
- som skulle være sket 1467, men nu kunne ske under forberedelserne.
I forgrunden ser jeg den uendeligt lange kø af ventende ofre.
Det rygtes at de er over 100 000. De fire dage bliver-
- den største frivillige tilintetgørelse i verdenshistorien.
I selve værket er det en rituel nadver af kød og blod.
En flod af blod og kød som sluges af de rettroende ved pyramidens fod.
Der tales om mindst 20 000 ofre første dag.
Når de tusind trappesten er helt røde kan Quetzalcoatl genopstå.
Min strube snører sig sammen af længsel og bønfaldende angst.
Den første fange står højest oppe. Præsterne lægger ham på stenen.
Kejseren sprætter hans brystkasse op, stikker hånden ind-
- flår hans hjerte ud og vifter med det.
Det slår stadig, oven over hovedet smykket af flerfarvede fjer.
Alle gisper og et umådeligt skrig høres fra folkemassen.
Kejseren fører det dryppende trofæ til sin mund-
-og flår det i stykker.
Folkemassen skriger fanatisk i vilden sky af spektaklet.
En mand mere ligger allerede udstrakt på stenen.
Kniven hæves og sænkes. Denne gang er det præsterne som flår hjertet ud-
- mens tjenerne skifter den hjerteløse krop ud.
Hjerterne kastes ned-
- hvor de adelige og fremstående står og sluger dem.
Kroppene kastes nedenfor pyramiden hvor folkemassen så lemlæster dem.
Kvinderne samler delene op, som senere på aftenen-
- grilles eller koges til det kannibalske måltid.
Man kan sondre de røde buer, som dråbe for dråbe-
-pletter templets øverste trappetrin.
I aften, ved solnedgangen, vil de alle være blodrøde.
Alle sammen, mere end tusind. Og den sidste dag vil trappen-
- blot være et blodtæppe, som løber oppefra og ned.
Et flyvende tæppe med en væmmelig men samtidig ophidsende duft.
Jeg vandt!
Du er levende, Louise. Mit blod reddede dig!
Græd ikke, Henriette!
Jeg elsker dig, Henriette.
Se, vi lever stadig! Begge to!
For altid!
Hører du det, Henriette? Lever for altid!
Aldrig mere skal uheldet ske. Se, jeg er levende!
Græd ikke!
Det blå lys er på vej væk. Hele natten er gået.
Dagen kommer og tager mit syn.
Louise, jeg kan ikke se dig længere.
- Han sover. - Vi må gøre det af med ham.
- Hvis han finder ud af det... - Skrækkelig tanke! Han slår os ihjel.
Kom, vi drikker et glas. Det vil hjælpe os til at finde en løsning.
- Vi kan spidde ham med sabelen. - Han er ret stor.
Det er bedre at kvæle ham i søvnen.
Vi er ikke tilstrækkeligt stærke. Det skal være en hurtig og nem måde.
Vi er så dumme! Vi bider ham og suger blod ud til han dør.
Tror du, han lader os gøre det?
- Vi saboterer hans bil... - Og skubber den ned i Seinen.
Ikke lige så godt som blod, men det er udmærket.
Vi finder en løsning.
Se her!
Hvor smukt!
- Blodet løber langs væggene... - Og på gulvet. Overalt!
Det er pragtfuldt! Enestående!
Det gør mig så tørstig.
- Kan du se hvor rødt blodet er? - Og som det flyder.
- Vores liv er afbilledet her på siderne. -Vores lykke!
Vort frådseri...
Jeg er glad for at se, at jeres syn er forbedret-
- i en grad at I kigger i en bog klokken to om natten!
Far, hvor ærgerligt, at du opdagede vores hemmelighed nu.
Vi ville gemme den til din fødselsdag!
Det er fantastisk! Vi begyndte stille med skarpe konturer.
I starten var vi så bange for, at vores blindhed ville vende tilbage.
Mine børn...
- Mine stakkels børn... - Vi ser stadig ret uskarpt.
Vi var så utålmodige i nat, at vi gik ned og kiggede i en bog.
Det er et mirakel, far! Jeg kan læse!
- Det er det samme for jer begge. -Vi ville være sikre inden vi sagde det.
Vi ville vente til din fødselsdag-
- og hvis miraklet endnu holdt den dag-
- så ville vi have læst et digt, som vi skrev i smug i torsdags.
En god morgenmad kan hjælpe os med at genvinde kræfterne.
Bagefter vil jeg undersøge jeres øjne.
Hvordan kunne jeg mistro jer?
- Far, må jeg tage marmeladen i skabet? -Bestemt, min kære.
Har du fundet den, min lille engel?
Gør det!
Han klarer ikke at komme op.
Han kan leve lidt endnu med kniven stukket ind.
Jeg stak den hårdt ind. Han kan ikke leve længe nu.
Jeg kan ikke høre noget længere.
Han er måske død.
Det er slut med hans medynk nu.
Man ynker ikke forældreløse vampy rer. Man elsker dem eller dræber dem.
- Vi sætter ild til huset. - Så finder de kun en brændt krop.
- Så ser det ud som et indbrud. - Vi var bange og flygtede.
Vi så intet, fordi vi er blinde!
Gå ind og sov, Marthe. Du har gået din runde og det er sent.
- Og abbedissen? - Mig?
Jeg bliver nødt til at bede mere!
Jeg tror, at jeg kan gætte, hvad du beder om.
Nåh? Og hvad tror du, at det er, søster Marthe?
Du beder, ligesom jeg gør hver aften-
- om at være heldige at få lov til at gense vores små pus.
Dit hjerte har gættet rigtigt. Jeg savner vores to små lam.
Men noget siger mig, at vi vil få dem at se igen en dag.
- Vi kommer snart til at se dem. - Må Gud høre dine bønner.
- Hvad gør vi nu? - Det lysner snart.
Vi afventer natten og vender tilbage senere til børnehjemmet.
- Tror du, at vores værelse er ledigt? - Abbedissen ville ikke give det væk.
- Marthe ville ikke tillade det! - Ti stille!
Der kommer nogen.
- Nogen hvis hals vi kan skære af? - Og drikke af.
- Nogen som har drukket for meget? - Måske. Jeg havde gættet anderledes.
En udstødt. Et nattevæsen som du og jeg.
- Vi er unikke! Vi slår hende ihjel! - Vent! Vi må have vished.
- Vi er to forældreløse vampyrer. - Er du en af os?
Jeg er hvad jeg er. Jeg kommer og går-
-på steder som denne kirkegård.
Jeg strejfer omkring i det uendelige.
Jeg søger føde.
I ernærer jer på menneskeblod, men jeg...
udyret, gribben...
hyænen...
- ernærer mig ved døde dyr. - Et genfærd!
Vi drikker af livet og hun spiser af døden.
Gå nu, stakkels ulykkelige piger! Dagen gryr.
Jeg tager min føde fra jorden.
Jeg kan ikke lide at blive betragtet. Gå væk herfra!
Farvel, mine små vampyrer.
Efter skumringen vil jeg ikke længere være her.
Genfærdet vender aldrig tilbage til samme sted to gange.
Men den her jord! Jeg mærker det.
Jeg mærker at den vil give mig tilstrækkeligt med kadavere!
Endnu en dag lakker mod enden og ritualerne begynder på ny:
Sluk lyset og bagefter gå tilbage til mit værelse og bed.
Så gå min runde ved midnatstid i det stille børnehjem-
-og til slut gå i seng.
Sove...
drømme, måske.
Tidligere gik jeg min runde for mine små engles skyld.
Jeg behøvede ikke slukke lyset-
- men bare ønske dem god nat og lukke døren.
Nu går jeg forbi deres tomme værelse-
- og mister al tro på, at jeg får dem at se igen.
Mine små blinde piger, så flinke og rare.
Åh, hvor er livet sørgeligt!
Vi behøvede jo et sted at sove.
Sov sødt, lille Virginie.
Jeg går hen til kapellet og beder en bøn om at du skal blive frisk.
- En nyankommet! - Stakkel, hun er syg.
- Hvad hedder du? - Virginie.
Kun Virginie. Jeg er hittebarn.
Vi er to blinde hittebørn, som også er alene.
- I er jo ikke blinde! - Det er nat nu.
- Hvorfor gik I ind her? - Vi er tørstige.
- Der er vand på natbordet. - Vi drikker ikke vand.
Du får at se...
Sådan noget findes ikke. I findes altså ikke!
- Selvfølgelig ikke, vi eksisterer ikke. - Du drømmer kun.
- Hun ser god ud, ikke også? - Lad mig drikke først.
Du vil blive drukket op af aztekiske gudinder, som ikke eksisterer.
Det er et offerritual!
Jeg er en gave til guderne!
Nemlig!
- Hun er så dum. - Hendes naivitet er rørende.
Hun tror på alt, hvad vi siger og hun er forældreløs som vi.
Hvis vi begynder at have medlidenhed, så bukker vi under.
Tror du, at de andre har medlidenhed med os?
- De sniger sig ud og ryger i smug. - De smager nok bedre end patienten.
Du har ikke set noget. Det var en drøm, for vi findes ikke.
Ryger I i smug? Tænk hvis søster Marthe får det at vide?
- Og abbedissen. -I må ikke sladre! Her, tag en cigaret.
- Er I nye her? Jeg har ikke set jer. - Hvad hedder I?
- Henriette. - Og jeg er Louise.
- Hvad er det for en bog under armen? - Det er historien om os.
- Vi er magikere. - Ja, sikkert! Hvilken slags magikere?
Som i bogen.
Her, se.
Jeg er pigen, som flyver gennem ringen.
Wanda, mystikkens gudinde, som rejser sig af ilden. Det er mig.
- Tror I os ikke? - Vi er også aztekiske gudinder.
I har sørme en livlig fantasi!
- Det er sjældent her på hjemmet. - Vi har en flaske gemt i skoletasken.
- Vil I have en slurk? - Ja, det er en god idé.
Ja, virkelig. Vi er tørstige.
Gode Gud, sørg for at denne nat bliver som alle andre-
-og at intet forstyrrer min runde-
- og at mine små piger sover fredfyldt.
Det er de blinde pigers værelse! Det har stået tomt, siden de rejste.
Det er ikke muligt!
Der stinker af cigaret.
Jeg kan høre stemmer.
Der er noget i gære.
Jeg må advare abbedissen.
- Abbedisse! - Hvad foregår der?
- Hvad er klokken? - Næsten midnat. Det er værelse 36.
- Men værelse 36 står jo tomt. - Nej, de er vendt tilbage.
- Hvem taler du om? - Vores små engle eller deres genfærd.
Sludder, søster Marthe.
Du ved udmærket at pigerne er dr. Dennerys børn nu.
Nej, jeg tror, at de sidder og ryger i vaskerummet.
Nuvel, lad os se efter.
- Jeg kan ikke høre noget. - Jeg sværger at jeg hørte lyde!
Herregud, hvor frygteligt!
Vi må tilkalde politiet.
- De fanger os til sidst. - Ikke levende.
- De må ikke tage os levende! - Vær ikke bange.
Vi er de to forældreløse vampyrer. De kan ikke tage os.
Henriette... Hvem er vi?
- Rigtigt, mener jeg. - Vi er aztekiske gudinder.
- Der er ingen aztekere tilbage. - Så er vi...
Jeg ved det ikke. Vi er måske ikke noget.
- Vi forsvinder alligevel snart. - Tror du det?
Ja, de har set os. De vil jagte os før eller senere.
Det er jer to, de leder efter, ik'?
I ser ikke onde ud.
- De siger, at I bider. - Ja, det kan vi, hvis vi vil.
Bider I mig, hvis jeg kommer nærmere?
Nej, ikke dig.
- Du råbte ikke på hjælp. - Jeg hedder Nicole.
- Hvorfor har I blindestokke? -For at vi kan snurre dem rundt som Chaplin.
Vi er ikke helt blinde. Vi ser om natten, og kun dér.
Hvorfor leder alle efter jer? De sagde det også i radioen.
- Vi har bidt nogle stykker. - Vi er jo ikke som alle andre.
Hvem er I?
Vi er os!
- Hvordan bider I? -Kan du se tænderne? De vokser ud af og til.
- Og bagefter? - Trækker de sig tilbage.
- Men hvem er I? - Vi er aztekiske gudinder.
- Er I rigtige guder? - Det er alle guder. De er imaginære.
- Findes I i en hellig bog som guderne? -Tag den.
Det er vores hellige bog.
Indianere med fjer og en hovedløs rød dæmon løfter os i håret!
Der kan du se de syv sløres dans-
- den leviterede araber og den dolkstukne kineser.
Houdinis assistent som dykker ned med ham i en vandtank.
Duge, illusionisten kun i perler, som danser i flammerne.
Den itusavne pige. Alt det der er os!
En kvinde indelåst i et bur med en tiger, halshugget og opsprættet.
Og trampet på af en elefant!
Alle magiske piger er Henriette og Louise, de aztekiske gudinder.
Ja, så var legen forbi.
Vi må vende tilbage til kirkegården.
- Jeg kender en genvej derhen. - Vis os vejen!
Dagen gryr og vores syn forsvinder!
Se, de to piger fra kirkegården. Hurtigt, giv mig geværet!
Henriette!
Hun dør da ikke, vel?
Hun dør da ikke?
Ved du hvorfor den aztekiske religion var så anderledes?
Jeg ved det ikke...
Deres guder var dødelige.
Men I kommer vel begge tilbage, ik'?
Gør I?
Så jeg kan være med i jeres leg.
Sig, at I kommer tilbage!
Så jeg kan lege med jer...
Det er os, som kommer for at lege med dig, Nicole. Du lever...
og vi sover.
Du er vores drøm.
De døde drømmer om de levende, og ikke omvendt.
Gå ikke, bliv her!
Vi er den sublime uorden. Vi fandtes inden deres gud!
De fik ham til at sige "lad der blive lys" for at halvere vores nat.
Men deres ordning er kaos, og vor uorden er som gal poesi.
Vor eksistens vågner-
-og natten er vor klarhed.
De to forældreløse piger stormer alene frem i natten, som ildfluer-
-og ingen kan røre dem.
Alle andre er som dukker i vor leg.
Åh, Henriette, ingenting er virkeligt.
Gå ikke uden mig!
Vi vender tilbage, Louise.
Vi bliver til vinden og regnen.
Vi bliver til de elementer, som mennesket frygter.
Torden, storm...
Men vores kroppe...
Vi må ikke lade dem finde os.
Louise...
Ser du nogen hule, vi kan gemme os i?
Ja, de får ikke lov at finde os.
Her.
Vi er der, så du ikke glemmer os.
Må jeg ikke følge med jer?
Nej, se ikke på os.
Skynd jer, de kommer!
Louise!
Hvor er du?
Jeg er blind.
Louise, jeg dør...
Jeg beder dig, hjælp mig til at give mig slip.
Henriette...
Jeg kan ikke!
Se...
Det er så nemt.
Oversættelse: Lill Edeling PrimeText International
Tekstadmin.: PrimeText International www.primetext.tv